M.označení |
Start |
Přistání |
Délka letu |
Poznámka |
1985-109A |
27.11.1985 |
03.12.1985 |
6d21h05m |
Morelos2, Aussat2, Satcom2, OE |
![Posádka STS-61-B](https://mek.kosmo.cz/pil_lety/usa/sts/sts-61b/61bcresm.jpg)
Posádka :
Shaw,B.H.[VE] |
O`Connor,B.D.[PL] | Spring,S.C.[MS]
| Cleave[ová],M.L.[MS] | Ross,J.L.[MS]
| Vela,R.N.[PS](Mexiko)
| Walker,Ch.D.[PS]
[ Popis letu | Obrázky
| Experimenty | STS-61-B
v NASA ]
Popis
letu : (převzato z L+K 15/86 se svolením Mgr. A.Vítka)
STS-61-B
KOSMICKÁ VĚŽ
ANTONÍN VÍTEK, CSc.
Ing. JOSEF KRUPIČKA, CSc.
Stereotyp letů kosmického transportního systému STS pokračoval druhým
letem raketoplánu Atlantis. Jeho obvyklou sedmičlennou osádku tvořili velitel
Brewster H. Shaw, pilot Bryan D. O'Connor tři letoví specialisté - Sherwood
C. Spring, ekoložka dr. Mary L. Cleaveová a Jerry L. Ross, a konečně dva
specialisté pro užítečné zatížení: Mexičan Rudolfo N. Vela (elektronik)
a Charles D. Walker od firmy McDonnell-Douglas, který doprovázel elektroforetickou
jednotku, umístěnou na obytné palubě raketoplánu.
V nákladovém prostoru se vezly tři telekomunikační družice: Morelos
B, určená pro Mexiko, Aussat 2 pro Austrálii a RCA Satcom Ku-2 pro vnitrostátní
spojení v USA, schopná komunikovat s malými pozemními stanicemi o průměru
kolem 1 m. Přívažek tvořila malá balónová družice OEX, určená za cíl pro
nácvik různých metod setkávání. Další náklad představovaly dvě stavebnice
s trubkovými prefabrikáty, připravenými ke stavbě velkých konstrukcí: ACCESS
umožňovala stavbu tříbokého příhradového stožáru o maximální délce 13,7m,
složeného celkem z 93 trubek o průměru 25 mm. Ty se spojují na vodicích
kolejničkách a vznikající konstrukce se postupně vysunuje nahoru.
Z druhé stavebnice (EASE) mohli kosmonauti sestavit velký čtyřstěn z
trubek dlouhých přibližně 3 m.
Atlantis odstartoval bez problémů 26. 11.1985 v 19.29 místního východoamerického
času, což bylo už 29 minut po půlnoci 27.11. světového času (UT). Ve tmě
byl raketoplán z mysu Canaveral patrný až do vzdálenosti 900 km od místa
startu. V T+8 min 31 s byl naveden na základní dráhu a v T+43 min přešel
manévrem motorů OMS na kruhovou dráhu ve výši 250 km, se sklonem 28,5°
k rovníku. Osádka Atlantis mohla zahájit svůj program.
Během prvních tří hodin uvedl Walter do chodu elektroforetické zařízení
a krystalizační jednotku na přípravu bílkovinných krystalů z vodného roztoku.
V obytném prostoru spustila zároveň dr. Cleaveová zařízení DMOS, výrobek
firmy 3M, které slouží ke studiu difúze v organických rozpouštědlech a
k přípravě monokrystalů organických látek, zejména pro účely optoelektroniky.
Téhož
dne vypustili druzí specialisté družici Morelos, urychlenou standardní
raketou PAM-D. Druhý den následoval Aussat 2 a třetí den opustil nákladový
prostor i Satcom Ku-2. K jeho urychlení na přechodovou dráhu byla použita
zesílená raketa PAM-D-2.
Po uvolnění nákladového prostoru mohli Ross a Spring přistoupit k hlavnímu
bodu programu. Již dříve - během druhého dne letu - prověřili systémy na
skafandrech, takže čtvrtého dne, 29.11. mohli bez průtahů vystoupit ve
21.45 UT do nákladového prostoru. Práci tam zahájili montáží systému ACCESS.
Při tréninku ve vodním bazénu na Zemi jim sestavení celého nosníku trvalo
průměrně 58 minut. V kosmickém prostoru se na to počítalo se dvěma hodinami,
Ross a Spring však práci ukončili už za 55 minut a po pěti minutách oddechu
už začala demontáž konstrukce.
Ve 23.11 UT měli oba pracovníci proti plánu náskok plné hodiny, takže
mohli začít zkoušet i druhý systém, EASE. Při práci byli sice jištěni lanem,
avšak montáž probíhala, na rozdíl od ACCESS, bez opory nohou, přičemž Ross
podával trubky, které Spring spojoval. Po čtyřech cvičných montážích (každá
i s demontáží trvala asi 20 minut) se úlohy vyměnily. Ross měl podle plánu
provádět montáž jen dvakrát, avšak vzhledem k dostatku času se nenechal
ošidit a zkusil to také čtyřikrát, stejně jako Spring.
Po
uložení trubek do kontejneru vypustili kosmonauti cílovou družici OEX,
balón o průměru 900 mm. Dovnitř do Atlantis se vrátili po tři a půl hodinách
pobytu v kosmickém prostoru. Příští den se pak mohli věnovat zaslouženému
odpočinku, zatímco Shaw a O'Connor prověřovali schopnosti autopilota při
různých způsobech navádění na družici OEX.
Spring a Ross, dobře odpočatí, podnikli 1. 12., šestý den letu raketoplánu,
ještě jeden výstup do kosmu zahájený ve 20.30 UT. Konstrukci ACCESS sestavili
v nákladovém prostoru tentokrát jen z devíti příhrad a zbylé trubky ponechali
jako "náhradní díly". Desáté patro dostavěl Ross až z pracovní
plošiny na RMS, když ho Mary Cleaveová zvedla pomocí "kanadské ruky"
až k vrcholu věže. Po simulované instalaci elektrického kabelu na jednotlivých
příčkách, vzdálených od sebe 1,2 m (lano zastupující kabel se přitom docela
osvědčilo) snesl se Ross přičiněním Cleaveové do poloviny výšky věže. Když
zde věž bezpečně uchopil, uvolnil jeho spolupracovník Spring spodek konstrukce
z montážního přípravku, takže Ross s ní mohl volně manipulovat. Nebyl to
žádný výkon pro vzpěrače, protože se ukázalo, že ovládání skoro čtrnáctimetrového
monstra je zcela snadné a že postačí jen nepatrný impuls k tomu, aby Ross
celou konstrukci roztočil a zase zastavil. Kritický okamžik kosmické ekvilibristiky
nastal po devadesáti minutách, v okamžiku, kdy Ross vracel věž do konstrukčního
přípravku. V případě nezdaru by totiž bylo nutno celé zařízení odhodit
do vesmíru a ponechat ho osudu. Operace naštěstí proběhla hladce, takže
předvádění se pro změnu chopil Spring. Nejprve v rámci simulované opravy
rozmontoval a zase složil nejvyšší patro věže, načež přešel k akrobatickým
kouskům podobně jako Ross před chvílí.
Zaměřoval opět uvolněnou věž proti různým cílům, např. proti Měsíci
a dokonce ji odručkoval z poloviny až na konec. Ani v této poloze nečinila
manipulace s konstrukcí nejmenších potíží.
Po
jejím ukotvení zpět do přípravku za Rossovy součinnosti a po následné demontáži
věnovali oba pracovníci pro změnu pozornost stavebnici EASE. Tentokrát
montáž neprobíhala za volného poletování ale Ross i Spring při ní postupně
stáli připoutáni k plošině na RMS. Výstup do kosmického prostoru byl ukončen
po šesti a půl hodinách.
Návratem do Atlantis byla v podstatě ukončena i náplň letu. Po uzavření
ostatních experimentů na obytné palubě došlo 2. 12. na obvyklý úklid a
na přípravy k návratu.
Vlastní přistání o den později bylo komplikováno deštivým počasím. Písčité
přistávací dráhy na dně Rogersova jezera na Edwards AFB se ocitly pod vodou,
takže raketoplán musel přistát na betonové dráze 22. Ta však v době plánovaného
přistání ležela přímo proti Slunci, což ztěžovalo pilotům vizuální orientaci.
Řídicí středisko se proto rozhodlo zkrátit let o jeden oběh, čímž se světelné
podmínky o něco zlepšily. Nad letištěm však pluly roztrhané mraky ve výši
pouhých 500 m. Atlantis jimi pronikl a dosedl asi 800 m za prahem dráhy.
Dojezd raketoplánu činil tentokrát přes 3 kilometry.
Aktualizováno : 18.07.1997
[ Obsah | Pilotované
lety | STS ]
Pokud není uvedeno jinak, jsou použité fotografie z NASA (viz. Using NASA Imagery) a dalších volně přístupných zdrojů.
(originál je na https://mek.kosmo.cz/pil_lety/usa/sts/sts-61b/index.htm)